![views](/assets/images/bg/eye_orange.png)
![Для добавления страницы в закладки зарегистрируйтесь](/resources/images/site/bookmarks2.png)
Fabulă
Curier de ambe sexe, nr 10, august 1839
Cât e de crud, să te-afli între ai tăi străin!
Eliad , Visul
Copilă tinerică, frumoasă ca plăcerea,
De ce voieşti să afli cumplitul meu necaz?
Ah! numai aste lacrimi îmi pot curma durerea.
Când vin ca roua dulce de-nundă-al meu obraz.
Întrebi care e chinul ce darmă-a mea junie?
De ce privirea-mi tristă se pleacă spre pământ?
Amara mea durere, ah! nime nu o ştie,
Şi nime nu va şti-o păn-voi intra-n mormânt.
O inimă ce simte e vrednică de jale,
Ca floarea cea plăpândă ce creşte pe-un ţărm sec,
A patimilor vifor uscând frunzele sale,
O lasă veştezită de-o calcă toţi câţi trec.
Nici ura, nici amorul, nici lumea-nşelătoare
Ce ne-ncetat m-adapă cu fiere şi venin,
Nu pot să facă altă decât să mă omoare.
Dar însă... nu-s aceste ce-mping al meu suspin.
Aceea care trista-mi viaţă-nourează,
E un secret ce zace în inimă-mi ascuns,
Iar raza bucuriei în veci nu-l luminează,
Şi dulcea mângăiere în ea nu a pătruns.
. . . . . . . . . . . . . . . . .
De n-aş fi simţit poate aş fi şi eu în lume
Asemene cu alţii ce au al ei favor,
Ce orbi de fumul slavei îşi cumpără un nume
Vânzându-şi conştiinţa şi Dumnezeul lor.
Eu nu am fost ca dânşii, de-aceea-n suferinţă
Petrec, lipsit de toate plăcerile lumeşti,
Dar cugetul îmi spune că n-oi avea căinţă,
C-am fost şi eu unealtă la rele omeneşti.
Viaţa-mi negurată tu poţi s-o faci senină,
Copilă tinerică, cu îngrijirea ta;
Când văd ochii tăi umezi, zâmbirea ta cea lină,
Aş vrea — de-ar fi putinţă — durerea-mi a uita.
Şi toate-mi par frumoase, să fiu numai cu tine,
Dumbrava, râul, câmpul, azurul cel ceresc.
Când seara luna iese, şi tu eşti lângă mine,
Mai mare fericire pe lume nu doresc.
Dar — nu-ntreba pricina ce darm-a mea junie,
De ce privirea-mi tristă se pleacă spre pământ;
Amara mea durere, ah, nime nu o ştie,
Şi nime nu v-a şti-o păn-voi intra-n mormânt!
1839, august
В контексте запуска программы «Европейское село», какие насущные потребности имеются в вашем населенном пункте?
- Статус:
- Село
- Первое Упоминание:
- 1437
- Население:
- 3025 чел.
Олишкань (Olişcani) – село и административный центр коммуны района Шолдэнешть. Олишкань – единственное село в составе одноименной коммуны. Село расположено на расстоянии 6 км от города Шолдэнешть и 124 км от муниципия Кишинёв. По данным переписи 2004 года, в селе проживало 3025 человек. Первое документальное упоминание о селе Олишкань датировано 1437 годом.